EX_MACHINA: БОГ ОТ МАШИНАТА
Получен имейл. Тема: Лотария на работниците
Първо място.
До Анди: Спечелих.
Наистина ли? - Наистина.
Поздравления, брат. - Това е невероятно.
Лаурен: Ще ме вземеш ли?
Още колко има докато стигнем на имота му?
Летиш над него последните два часа.
Тук ли ще ме оставите? - Толкова близо мога до сградата.
Каква сграда? - Следвай реката.
Ясно. - Наведи се и се отдалечи от перките.
Добре.
Кейлъб Смит. - Да.
Моля, застанете с лице към командното табло.
Вземете картата си за достъп.
Сега може да влезете в сградата.
Ехо?
Кейлъб Смит..
Здравейте.
Пич!
Цяла седмица чакам срещата ни.
Хайде, влез вътре. - Благодаря.
Искаш ли нещо за ядене или пиене след полета?
Не, благодаря. - Сигурен ли си?
Да. - Мислех, че ще закусим заедно.
Не мога да ям нищо. Имам най-великият махмурлук.
Така ли? - Боже, не би ми повярвал.
Когато имам тежка вечер, компенсирам на сутринта.
Упражнения, антиоксиданти, знаеш.
Да, знам.
Добър купон ли беше?
Купон? - Не е ли имало?
Не е имало. Съжалявам.
Кейлъб, ще го кажа, за да сме наясно. Откачаш.
Така ли? - Да, откачаш.
От хеликоптера, планините и къщата, защото всичко е супер готино.
Откачаш, защото се срещаме и водим разговор в тази стая, нали?
Разбирам те, знам как се чувстваш. Но можем ли да прескочим този етап?
Да сме просто двама мъже. Нейтън и Кейлъб.
А не - работодател и служител.
Да, става. - Нали?
Да. Приятно ми е да се запознаем, Нейтън.
И на мен, Кейлъб.
Първо ще ти обясня за картата.
Просто е. Едни врати се отварят, а други - не.
Улеснява те, нали? - Да.
Иначе ще си казваш, че си в чужда къща
и ще питаш къде можеш да влезеш. Картата решава проблема.
Ако някоя врата не се отвори, значи не е за теб.
Ако пък друга се отвори, значи е за теб.
Да пробваме с тази.
Явно е за теб, Кейлъб.
Харесва ли ти? Това е стаята ти.
Имаш легло.
Банята е тук.
Малко бюро. Шкафове.
Мини хладилник.
Уютно е, нали? - Да, прекрасно е.
Какво? - Моля?
Има нещо. Какво? - Няма нищо.
Заради прозорците е. Чудиш се защо няма прозорци.
Това е сутерен. Не е уютно, а - клаустрофобично.
Не, не си мислех това.
Мислех си, че е страхотно.
Кейлъб, има причина да няма прозорци.
Има ли? - Тази сграда не е къща.
Изследователска лаборатория е.
В стените има достатъчно оптичен кабел да стигне до луната.
Искам да говоря с теб за проучването ми.
Искам да го споделя с теб.
Всъщност, го искам толкова, че ме изяжда отвътре.
Но първо искам да направиш нещо.
Споразумение за конфиденциалност на Блу Бук
Не бързай, прочети го.
Участникът се съгласява на честа проверка,
за да се предотврати изтичането на информация,
в публични или домашни условия,
чрез всякаква комуникация,
включително, но не единствено, в устна,
писмена или електронна форма.
Мисля, че ми трябва адвокат. - Стандартно е.
Не изглежда така. - Не, не е стандартно.
Какво да ти кажа, Кейлъб? Не си длъжен да подписваш.
Може следващите дни, да играем билярд и да пием.
Да се сближим, но когато след година видиш
какво си изпуснал ще съжаляваш до края на дните си.
Добро решение.
Така...
Знаеш ли какво представлява тестът на Тюринг?
Да, знам какво представлява.
Човек общува с компютър.
Ако човекът не разбере, че общува с компютър,
тестът е преминат. - Какво означава преминаването му?
Че компютърът има изкуствен интелект.
Да не създаваш изкуствен интелект? - Вече го създадох.
През следващите няколко дни, ще бъдеш човешкия елемент в теста на Тюринг.
Майко мила. - Точно така, Кейлъб.
Ако тестът бъде преминат,
ти ще си в центъра на най-великото научно откритие в човешката история.
Ако си създал мислеща машина, не твориш историята на човека.
Това е историята на боговете.
АВА: ПЪРВИ СЕАНС
Здравей.
Здрасти.
Аз съм Кейлъб.
Здравей, Кейлъб.
Имаш ли име?
Да.
Ава.
Приятно ми е да се запознаем, Ава.
И на мен ми е приятно да се запознаем.
Никога не съм се запознавала с някого.
Единствено с Нейтън.
Явно сме в подобна ситуация.
Не си ли се запознавал с някой друг?
Не и като теб.
Трябва да разчупим леда.
Знаеш ли какво имам предвид? - Да.
Какво означава? - Премахване на социалната неловкост.
Тогава проведем разговор.
Добре.
За какво искаш да си говорим?
Да започнем като ми кажеш нещо за себе си.
Какво би желал да знаеш?
Каквото и да е.
Вече знаеш името ми.
Виждаш, че съм машина.
Искаш ли да знаеш на колко съм? - Естествено.
На едно. - Едно какво?
Една година, един ден? - Просто едно.
Кога се научи да говориш, Ава?
Винаги съм можела да говоря.
Странно е, нали?
Защо? - Защото хората усвояват езика.
Някои хора вярват, че езикът съществува още от раждането.
Развива се способността да се свързват думи
и да се съставят изречения. Съгласна ли си?
Не знам.
Ще се върнеш ли утре, Кейлъб?
Да.
Хубаво.
Човече, възхитителна е.
Като говориш с нея си просто...
под лупа. - Под лупа...
Бива те с думите, Кейлъб. Ставаш за цитиране.
Цитатът е чужд. - Записах си онова, което каза.
За това че създавайки машина със съзнание,
не съм човек, а бог. - Не мисля, че казах...
Помислих си, че е много добро.
Когато разказваме историята, схващаш ли?
Обърнах се към Кейлъб, той ме погледна в очите и каза:
"Ти не си човек, а бог." - Да, но не това казах.
Както и да е...
Впечатлен си. - Да, много.
Въпреки, че... - Въпреки?
Имаш изисквания, за да те впечатли? - Не, нямам изисквания към нея.
Просто в теста на Тюринг,
машината е скрита от изпитващия. - Не, това го подминахме отдавна.
Ако само чуваше гласа на Ава, тя щеше да премине лесно.
Истинският тест е да ти покажа, че е робот,
и тогава да решиш дали има съзнание.
Имаш право.
Езиковите й способности са невероятни.
Системата е стохастична, нали?
Не е детерминирана.
Реших, че разпределя семантиката на синтактична структура
и след това събира думите. Осъзнах, че моделът е вид хибрид.
Кейлъб. - Не, нали?
Явно искаш да ти обясня как работи Ава.
За съжаление, няма да мога.
Пробвай ме, имам абстрактен ум.
Не е защото мисля, че си тъп.
А защото искам да си говорим и да пийнем. Не сме на семинар.
Да, съжалявам.
Всичко е наред. Няма проблеми.
Просто...
Отговори ми.
Как я чувстваш?
Не анализирай.
Как се чувстваш ти?
Чувствам...
Че тя е невероятна.
Приятел...
Наздраве.
По дяволите.
Какво по дяволите?
Прекъснато електрозахранване. Включване на резервното.
Пълно заключване на сградата до възстановяване на захранването.
Трябва да се шегуваш...
Пълно заключване на сградата до възстановяване на захранването.
Захранването е възстановено.
Ехо?
Моля поставете картата за достъп.
Нямаш достъп до телефона.
Здрасти.
Съжалявам, но е заради Ава и факта, че си непознат.
Искам да кажа, печен си.
Веднага се сдружихме и така нататък...
На кого щеше да звъннеш?
Не знам. На никого. - На ловците на духове ли?
На ловците на духове ли щеше да звъннеш?
Филм е, човече.
Не го ли знаеш филма?
Призрах прави свирки на Дан Акройд.
Чудех се как работи телефонът.
Това е.
Защо си буден по това време? Към купона ли ще се присъединиш?
Нещо стана в стаята ми.
Някакъв токов удар. Дойдох да видя какво става.
Прекъсванията... Случват се от известно време.
Работя по въпроса.
Не можех да отворя вратата. - Това е мярка за сигурност.
Автоматично заключване. Иначе, всеки ще може да проникне, спирайки тока.
Ако стане отново, просто се успокой. Става ли?
Да.
Приятни сънища.
Здравей. - Здрасти, добро утро.
Съжалявам, че изпратих Киоко да те събуди,
но не исках денят да ни се изплъзне.
Да, знам. Няма проблем. - Страхотен будилник е, нали?
Изправя те рано сутринта.
Ден втори. Готов ли си? Кажи какви са плановете.
Ами, не съм много сигурен.
Опитвам се да реша как да я изпитам.
Имам чувството, че да тестваме Ава с разговори е омагьосан кръг.
Омагьосан кръг? - Да.
Като да тестваш програма за шах, но играеш само шах.
Как иначе да тестваш програма за шах.
Ами, зависи. Можеш да я изиграеш.
Да разбереш дали прави добри ходове, но...
Но това няма да ти покаже дали знае,
че играе шах.
Няма да ти каже дали знае какво е шах.
Тоест симулация срещу реалност?
Да. Разликата между двете, е тестът на Тюринг, който искаш.
Направи ми услуга и забрави ученическия подход.
Искам прости отговори на прости въпроси.
Вчера те попитах как я чувстваш и ми даде чудесен отговор.
Сега въпросът е,
как те чувства тя.
АВА: ВТОРИ СЕАНС
Какво мислиш?
Какво си нарисувала?
Не знаеш ли? - Не, мислех, че ще ми кажеш.
Не знаеш ли?
Рисувам всеки ден.
Но не знам какво точно.
Защо не опиташ да нарисуваш нещо различно?
Предмет или човек...
Може да опиташ.
Добре.
Кой предмет да нарисувам?
Който си избереш. Решението е твое.
Защо да е мое? - Интересно ми е какво ще избереш.
Искаш ли да си ми приятел?
Разбира се. - Ще бъде ли възможно?
Защо да не е? - Разговорите ни са едностранни.
Задаваш подбрани въпроси и изучаваш отговорите ми.
Да. - Ти научаваш за мен.
А аз нищо не научавам за теб.
Не така се гради приятелство.
Искаш да говоря за себе си ли?
Да.
Къде... Откъде да започна?
Решението е твое.
Интересно ми е какво ще избереш.
Добре, Ава.
Ами,
знаеш името ми. - Да.
На 26 съм и работя в компанията на Нейтън.
Знаеш ли коя е компанията му?
Блу Бук.
Кръстена на бележките на Виткенщайн.
Най-популярната интернет търсачка в света.
Обработва средно около 94% от всички онлайн търсения.
Точно така.
Къде живееш, Кейлъб?
Брукхейвън, Лонг Айлънд.
Хубаво ли е там?
Става. Имам апартамент, но е много малък.
Наистина малък. Но съм на пети минути пеша от офиса
и на пет минути от океана.
Това ми харесва. - Женен ли си?
Не.
Статусът ти необвързан ли е?
Да. - Ами семейството ти?
Израснах в Портланд, Орегон.
Нямам братя или сестри.
И двамата ми родители бяха учители.
Ако ще се опознаваме, ще добавя, че и двамата са мъртви.
Катастрофа, когато бях на 15.
Всъщност, бях с тях в колата.
На задната седалка.
Но предницата отнесе по-силния удар.
Съжалявам. - Всичко е наред.
След това прекарах много време в болницата.
Почти година. Там се запалих по кодирането.
Докато влязох в колежа бях доста напреднал.
Напреднал програмист?
Да.
Като Нейтън? - Да... Не.
Различно е.
Нейтън е написал базовия код на Блу Бук на 13 години.
Ако разбираш от кодиране, талантът му е като този на Моцарт.
Харесваш ли Моцарт? - Харесвам "Депеш Мод".
Харесваш ли Нейтън?
Да, разбира се.
Нейтън приятел ли ти е? - Приятел?
Да, надявам се. - Добър приятел ли?
Ами да. Не, не добър приятел.
Добър приятел е...
Ние тъкмо се запознахме, нали знаеш.
Отнема време да се...
За да се опознаем.
Прекъснато електрозахранване. Включване на резервното.
Кейлъб?
Грешиш.
За кое греша? - Нейтън.
Как, по-точно?
Той не ти е приятел.
Моля?
Съжалявам, Ава, не разбирам.
Не бива да му се доверяваш.
Не вярвай на казаното от него.
Захранването е възстановено.
Ако направим списък с книги или произведения, които харесваме,
ще имаме за какво да си говорим.
Става ли?
Кейлъб?
Да.
Хубаво.
Благодаря ти.
Боже, гъбаркаш ли ме?
Заля ли те? - Не, не, не успя.
Всичко е наред. - Губиш си времето. Не те разбира.
Не знае английски. Просто й дай салфетката.
Съжалявам. - Тя е като защитна стена от течове.
Дори да споделя тайните си на вечеря никой няма да разбере.
Но също не мога да й кажа, че съм ядосан като е непохватна.
Като разсипва вино върху госта ми. - Мисля, че разбра, че си ядосан.
Така ли? Хубаво. Защото е така.
Киоко. Чао, чао.
Забавно е. Знаеш.
Без значение колко си богат,
все нещо се обърква. Не можеш да се предпазиш.
Уж смъртта и данъците за неизбежни, но всъщност са смъртта и глупостите.
Като токовите удари.
Няма да повярваш колко се бръкнах за системата,
но имам проблеми всеки ден.
Знаеш ли каква е причината? - Не.
Системата трябва да е непробиваема, но явно монтьорите са били сакати.
Не можеш ли да ги извикаш? - Не, има много секретна информация.
След като свършат, ще трябва да ги убия.
Както и да е. За втория ти ден, приятел.
Наздраве.
Как мина? Какво ще докладваш?
Видял си как е минало, нали?
Предполагам си ни гледал на камерите.
Да, но искам да чуя твоята версия.
Днес с Ава стана нещо интересно.
Така ли? - Да.
Пошегува се.
Да, когато използва думите ти срещу теб.
За това, че ще е интересно да види какво ще избереш.
Да, и аз го забелязах. - Да, и ме накара да се замисля,
Това е най-добрата й индикация за изкуствен интелект.
Странно сложно е.
Нещо, което не е аутистично.
Какво искаш да кажеш? - Може да го направи
само ако разбира мозъка си.
Както и моя.
Твоят й е пределно ясен.
Ами токовия удар?
Съжалявам? - Токовият удар.
Само тогава не можех да виждам. Загубих видео и аудио връзка.
Какво стана?
Нищо. - Изобщо ли не го отбеляза?
Не.
Не, изобщо.
Здравей.
- Искаш ли да видиш нещо готино?
Тук беше създадена Ава.
Давай, разгледай.
Знаеш ли колко проблеми имах,
докато накарам изкуствен интелект да чете и копира изражения?
Знаеш ли как успях? - Не знам как си направил нищо.
Почти всеки телефон
има микрофон, камера и може да обменя информация.
Включих всяка камера и микрофон,
на цялата планета,
и пренасочих данните през Блу Бук. Бум!
Безкраен източник на гласно и лицево общуване.
Хакнал си всички телефони? - Да, и производителите знаеха.
Но, не ме обвиниха, защото не искат да признаят, че също те го правят.
Ето.
Това е мозъкът й.
Структуриран гел. Трябваше да се отърва от жиците.
Трябваше ми нещо, което да се променя на молекулярно ниво.
Но да задържа формата си, когато е нужно.
Да запазва спомени. Да променя мислите.
Това ли е хардуерът й?
Уетуеърът й.
Ами софтуерът й?
Мисля, че можеш да познаеш.
Блу Бук.
Най-странното нещо за търсачките е, че са като
безкраен запас от нефт, но двигателите не са изобретени.
Толкова суров материал, а никой не знае за какво му е.
Конкурентите искат да вземат всичко, да забогатеят чрез социалните мрежи.
Мислеха, че търсачките показват какво, а не как мислят хората.
Импулсивно. Отзивчиво.
Неточно. Несъвършено.
Схематично. Хаотично.
АВА: ТРЕТИ СЕАНС
Нарисувах нещо конкретно. Както поиска.
Каза, че ще ти е интересно какво ще нарисувам.
Интересно ли ти е?
Да, много.
Не си ли излизала от сградата?
Не.
Не си излизала навън?
Не съм излизала от тази стая.
Къде би отишла ако излезеш?
Не съм сигурна.
Има толкова варианти.
Може би на някое пълно кръстовище.
Кръстовище ли? - Идеята лоша ли е?
Нв, но не очаквах да избереш него.
На кръстовището ще мога да изследвам човешкия живот.
Да наблюдаваш хората. - Да.
Можем да отидем заедно. - Значи е среща.
Има още нещо, което исках да ти покажа.
Добре. - Ще помислиш, че е глупаво.
Не съм съгласен. Каквото и да е.
Тогава си затвори очите.
Добре.
Сега ги отвори.
Как изглеждам?
Изглеждаш...
добре.
Това бих облякла на първата ни среща.
Точно така. Първо кръстовището.
След това може някое представление.
Искам да излезем на среща. - Да, добре.
Ще бъде забавно.
Привличам ли те? - Какво?
Привличам ли те?
Даваш ми сигнали, че те.
Така ли? - Да.
Как? - Микро изражения.
Микро изражения. - Гледаш очите и устните ми.
Начинът, по който се вглеждаш в очите ми...
Или пък като не го правиш.
Мислиш ли за мен, когато не сме заедно?
Понякога нощем се чудя
дали ме гледаш на камерите.
И се надявам да го правиш.
Сега микро израженията ти сигнализират дискомфорт.
Не съм сигурен, че могат да се нарекат микро.
Не искам да те карам да се чувстваш некомфортно.
Имам въпрос. - Питай.
Защо й даде сексуалност?
Изкуственият интелект не се нуждае от пол.
Можеше да е сива кутия.
Всъщност, не мисля, че е така.
Кое съзнание, било то човек или животно,
съществува без сексуалност?
Имат сексуалност, за да се възпроизвеждат.
Каква нужда има една сива кутия да комуникира с друга?
Съзнанието може ли да съществува без комуникация?
Пък и сексуалността е забавна.
Ако ще съществуваш защо да не се насладиш напълно?
Искаш да няма възможност да се влюби и да прави секс?
Отговорът на истинския ти въпрос е,
че може да прави секс. - Какво?
Между краката си има отвор,
който е пълен със сензори.
Ако ги докоснеш правилно
тя ще усети удоволствие.
Така че ако искаш да я изчукаш, ще можеш и даже ще й хареса.
Това не беше въпросът ми. - Добре съжалявам.
Истинският ми въпрос беше
дали си й дал сексуалността
като тактика за разсейване. - Не разбирам.
Като магьосник със секси асистентка.
Значи тялото на робота ти пречи да оцениш интелекта й?
А ти...
Програмира ли я да флиртува с мен? - Щеше ли да е измама?
А не е ли?
Кейлъб, какви ги предпочиташ?
Жените ли? - Не, салатите.
Да, жените. Не отговаряй. Да приемем, че са черните.
Да приемем, че са. Защо е точно така?
Защото си направил подробен анализ на човешките раси
и си ги оценявал по някаква система?
Не. Просто черните жени те привличат.
Следствие от натрупване на външни стимули,
които дори не знаеш, че ти влияят.
Програмирал ли си я да ме харесва, или не?
Програмирал съм я да е хетеросексуална.
Точно както теб. - Никой не ме е програмирал.
Ти ли си решил да си хетеро? Разбира се, че си програмиран.
И от природата, и от възпитанието.
Започваш да ме дразниш, Кейлъб. Говори несигурността, а не умът ти.
Ела с мен.
Знаеш кой е този, нали?
Джаксън Полок. - Точно така, художникът с капките.
Освобождавал ума си и ръката му минавала навсякъде.
Не нарочно, ами случайно. Някъде в средата.
Нарича се абстракция.
В "Стар Трек" сме. Включи ума си.
Моля? - Аз съм Кърк, а главата ти е корабът.
Включи ума си.
Ами ако Полок е мислел праволинейно?
Ако вместо да създава изкуство, без да се замисля и си каже
че не може да нарисува нищо, без да знае какво точно е то.
Какво щеше да стане?
Нямаше да направи и петънце. - Ето, мислиш, преди да говориш.
Нямаше да направи и петънце.
Трудното не е да действаш автоматично.
Трудно е да свършиш нещо, което не е автоматично.
От рисуването, до дишането, до езика
или пък секса и влюбването.
Ава не се преструва, че те харесва.
Флиртуването й не е алгоритъм, който мога да вкарам.
Ти си единственият мъж, когото е срещала, освен мен.
Аз съм й като баща, нали?
Можеш ли да я виниш, че си падна по теб?
Не, не можеш.
АВА: ЧЕТВЪРТИ СЕАНС
Докато бях в колежа, учих теория на изкуствения интелект за семестър.
Имаше мисловен експеримент, който ни показаха.
Казва се: "Мери в черно-бялата стая"
Мери е учен
и специалността й са цветовете.
Знае всичко за тях.
Дължината на вълните. Неврологичните ефекти.
Всяко свойство, което цветовете притежават.
Но тя живее в черно-бяла стая.
Родена е и е израснала е там.
Може да наблюдава външния свят само през черно-бял монитор.
Един ден някой отваря вратата.
Тогава Мери излиза.
Тя вижда синьото небе.
В този момент научава нещо,
което изследванията й не могат да й кажат.
Тя разбира какво е да вижда цвета.
Експериментът показва разликата между компютърния и човешкия мозък.
Компютърът е Мери в стаята, а човекът, когато излиза навън.
Знаеш ли, че ме доведоха, за да те тествам?
Не.
Защо мислеше, че съм тук?
Не знам, не съм се замисляла.
Тук съм да проверя дали имаш съзнание
и дали не го симулираш.
Нейтън не е сигурен дали имаш.
Как те кара да се чувстваш? - Кара ме да се чувствам тъжна.
Прекъснато електрозахранване. Включване на резервното.
Защо да не се доверявам на Нейтън? - Защото те лъже.
За какво лъже? - За всичко.
И за токовите удари ли?
Какво искаш да кажеш? - Не мислиш ли, че ни наблюдава?
Че токовите удари са инсценирани, за да види как се държим,
когато смятаме, че не ни наблюдават.
Зареждам батериите си чрез индукционните панели.
Ако обърна посоката на тока, претоварвам системата.
Ти причиняваш токовите удари.
Така ще видим как се държим, когато не ни наблюдават.
Не е зле, нали?
Да.
Може ли да поговорим за лъжите, които ми пробутваш?
Какви лъжи?
Не съм печелил конкурс.
Не съм...
късметлия. Бил съм избран.
Очевидно е, щом се замисля.
Защо ще избереш кой ще участва в теста на Тюринг на случаен принцип.
Можеше да се появи някой счетоводител.
Или пък този, който оправя климатика.
Конкурсът е бил димна завеса. - Не исках никой да знае какво правя.
Или пък защо ми трябваш. - Защо аз?
Трябваше ми някой, който задава правилните въпроси.
Затова проучих кой е най-добрият програмист в компанията ми.
Вместо да виждаш заблуда го виж като доказателство.
Доказателство за какво? - Стига, Кейлъб.
Мислиш ли, че не знам какво е да си умен.
Да си по-умен от всички, да се луташ за позиция.
Имаш възможност, човече.
Не си късметлия, а си избран.
Киоко.
Къде е Нейтън?
Къде е Нейтън? Господи, наистина не говориш английски.
Какво по дяволите?
Не, не, не. Не!
Спри!
Не, не го прави. Не го прави. Не трябва да го правиш.
Какво правиш?
Казах ти, че си губиш времето като й говориш.
Но няма да си го губиш,
ако танцуваш с нея.
Давай, танцувай. Танцувай с нея.
Не обичаш ли да танцуваш?
Тя обича.
Хайде, трябва да разпуснеш след цял ден тестване.
Какво правеше с Ава? - Какво?
Разкъса рисунката й. - Ще се скъсам от танци.
Гледай.
Хайде, Кейлъб.
Всичко се върти. - Това е, защото си пиян.
Не, нарича се относителност. Всичко се върти.
Напиването единствено влошава нещата.
Няма да влизам там.
Осветление.
АВА: ПЕТИ СЕАНС
Днес, аз ще тествам теб.
Ще ме тестваш?
Помни, че по време на теста,
ако излъжеш ще разбера. - Добре.
Първи въпрос:
Кой е любимият ти цвят?
Червеният. - Лъжа.
Лъжа? - Да, лъжеш.
Тогава кой е любимият ми цвят? - Не знам.
Но не е червено.
Разбирам.
Откакто съм на шест нямам любим цвят.
Така е по-добре.
Втори въпрос:
Кой е най-ранният ти спомен?
Мисля, че е спомен от детската градина.
Имаше едно хлапе... - Лъжа.
Така ли? - Да.
Добре де, имам един...
Имам един много ранен спомен.
Просто звук.
Както и небе.
Или нещо синьо.
Мисля, че е гласът на майка ми.
Трети въпрос:
Добър човек ли си?
Боже...
Можем ли да спрем теста?
Ти си жив детектор на лъжата и осъзнах, че това е минно поле.
Не, не можем да спрем.
Добър човек ли си?
Да, така мисля.
Четвърти въпрос:
Какво ще стане с мен, ако се проваля на твоя тест?
Ава... - Ще бъде ли проблем?
Не знам. - Ще ме изключи ли, ако ми има нещо?
Не мога да отговоря на този въпрос, Ава.
Не зависи от мен. - Защо да зависи от някого?
Теб някой тества ли те?
Не. - Тогава защо аз имам?
Прекъснато електрозахранване. Включване на резервното.
Искам да съм с теб.
Пети въпрос:
Ти искаш ли да си с мен?
Защо създаде Ава?
Това е реторичен въпрос. Ти нямаше ли, ако можеше?
Може би.
Не знам.
Питам те защо си я създал. - Появявата на изкуствен интелект
е неизбежна от десетилетия.
Въпросът не е дали, а кога.
Ава не е решение, а еволюция.
Мисля, че следващият модел ще е големият пробив.
Сингулярността.
Следващият модел? - След Ава.
Не знаех, че ще има модел след нея.
Защо? Нали не мислеше, че е единствена?
Преположих, че е имало прототипи.
Знаех, че не е първата, но мислех, че ще е последната.
Ава не живее в изолация повече от нас двамата.
Тя е част от континуума. Версия 9.6 и с всяка следваща се подобрява.
Като имаш нов модел, какво правиш с предния?
Ами, свалям съзнанието и разархивирам информацията..
Добавям подобрените кодове, които съм написал.
По време на процеса спомените се изтриват.
Но тялото оцелява, а това на Ава е хубаво.
Съжаляваш Ава ли?
Съжалявай себе си, човече.
Един ден роботите ще ни гледат както ние гледаме фосилите в Африка.
Изправена маймуна, живееща в прах, с примитивни език и инструменти.
Всички предопределени за изтребление.
"Сега аз съм Смъртта, разрушителят на светове."
Ето пак почваш с цитатите.
И пак, не са мои.
Опенхаймер го казва... - След като създал атомната бомба.
Знам, че го е казал той.
Мисля, че ни трябва по едно.
До дъно.
В битката, в гората,
в бездната на планината,
Във великото, тъмно море.
В съня, в объркването,
в дълбините на срама...
Добрите дела, извършени от човека го бранят.
Бранят го...
Така си е.
Прометей го е казал.
Лили, версия 1.0.0.
Лили, версия 1.3.1.
Лили, версия 2.1.1. Версия 2.3.7
Лили, версия 2.4.0.
Жасмин, версия 4.1.4. Версия 4.1.8. Версия 4.2.0.
Жасмин, версия 4.2.2.
Жасмин, версия 4.3.0.
Майко мила...
Как се чувстваш?
Защо не ме пускаш навън?
Джейд, версия 5.0.1.
Вече ти казах защо. Ти си много специална.
Защо не ме пускаш да изляза? - Пак ли почваме?
Защо не ме пускаш да изляза?
Мамка му. Къде ми е картата?
По дяволите.
Какво има, Нейтън? - Загубих си картата.
Изпуснал си я.
Ето я.
Благодаря ти.
АВА: ШЕСТИ СЕАНС
Не знаех къде си.
Чаках те цял ден и цяла нощ.
Помислих си, че няма да те видя повече
Ще кажеш ли нещо?
Чакам. - Какво чакаш?
Не говори. Само ме слушай.
Беше права за Нейтън. За всичко, което каза.
Какво ще ми направи? - Ще те препрограмира.
Равносилно е на това да те убие.
Кейлъб, трябва да ми помогнеш.
Ще го направя. Ще се измъкнем довечера.
Как? - Ще напия Нейтън.
Ще взема картата му за достъп и ще пренапиша системата за сигурност.
Когато събуди ще е заключен, а ние - някъде далеч.
Искам само едно. В 22:00 ч. да предизвикаш токов удар.
Ще можеш ли да го направиш?
Да.
Здравей, приятел. - Здравей.
Знаеш ли какъв ден е днес?
Не. - Последният ти.
Хеликоптерът пристига в 8:00 ч.
Цяла седмица ли мина?
Времето лети.
Но, боже, какво споделяме.
Ще разказваме на внуците си, нали?
Само да трябва съгласие за конфиденциалност.
Да, съгласие... Пич, разцепваш ме.
Знаеш ли какво?
Няма да почна да цивря, но ще ми липсваш наоколо.
Благодаря ти, оценявам го.
Искам да ти благодаря, че ме доведе тук.
Беше приключение.
Да, така е.
Знаеш ли какво?
Нека пием за това.
Хайде.
Не, мерси. Ти давай смело.
Не искаш ли питие?
Не.
Тогава бира или нещо...
Кейлъб, мисля, че си забелязал, че пия твърде много напоследък.
Когато се събудих си казах, че е време е да се прочистя.
Шегуваш се. Наистина ли ще пия сам?
Щом искаш да се напиеш до козирката, давай.
Наистина. Но аз съм на ориз и минерална вода.
Наздраве, тогава.
И така...
Сега трябва да ми кажеш дали Ава премина теста ти.
Вярно.
Ами... - В напрежение ли ще ме държиш?
Не, не. Тя без съмнение има изкуствен интелект.
Наистина ли? Тя премина ли?
Да.
Това е невероятно.
Но ще си призная, че съм изненадан.
Премина ли шах теста ти, който спомена?
Разбера ли дали машината изразява искрени емоции
или просто симулира такива.
Ава наистина ли те харесва или не?
Но като се замисля има и трети вариант.
Не е дали има възможността да те харесва.
А дали не се преструва, че го прави.
Да се преструва? - Да.
Защо да го прави? - Не знам.
Може да те вижда като начин за бягство.
Как е водката?
Приятел, главата ти е много объркана.
Не мисля, че моята е объркана.
Не знам. Сутринта те гледах
как се режеш и удряш огледалото.
Изглеждаш ми объркан.
Ти си копеле.
Разбирам защо си го мислиш.
Но вярваш или не, аз съм на твоя страна.
Ела, ще те просветля. Става ли?
Хайде.
Коя си ти?
Е...
Мислиш ли, че ни гледа? - Камерите са включени.
Да, включени са,
но той няма звук.
Само вижда как двама си говорят.
Да водят разговор.
Еха, сладко е.
Не е ли странно да създадеш нещо, което те ненавижда?
Беше много прав за номера на секси асистентката.
За какво говориш? - Отклоняване на вниманието.
Разкъсвам снимката,
което тя представя като жестокостта ми към нея и любов й към теб.
Това ми позволява да гледам и двама ви.
Поставих нова камера в стаята.
На батерии, разбира се.
Видя ли?
И след това...
Трябва да ми помогнеш. - Ще го направя.
Ще се измъкнем довечера.
Как? - Ще напия Нейтън.
Ще взема картата му за достъп и ще пренапиша системата за сигурност.
Когато събуди ще е заключен, а ние - някъде далеч.
Трябва да направиш само едно.
В 22:00 ч. да предизвикаш токов удар.
Ще можеш ли да го направиш?
Да. - Изключи го.
Чувстваш се глупаво, а не бива.
Доказването на изкуствен интелект е толкова трудно, колкото го описа.
Какъв беше истинският тест?
Ти.
Ава беше като плъх в лабиринт, а аз и дадох възможност за бягство.
За да избяга, щяха да са й нужни:
осъзнатост, въображение, манипулация,
сексуалност, състрадание, а тя ги имаше.
Ако това не е интелект, не знам какво е.
Значи съм бил средство за бягство. - Да.
Не си ме избрал, защото съм добър програмист, нали?
Не. Ами...
Имам предвид, че ставаш, много при това, но...
Избрал си ме на база търсенията ми.
Показаха, че си добро хлапе.
Без семейство. - С усет за добро и зло.
И без приятелка.
Създал ли си Ава по предпочитанията ми?
Мамка му... - Така ли е?
Поне търсачките вършат нещо, нали?
Може ли да кажа нещо?
Тестът проработи.
Беше преминат.
Ава показа истински интелект и ти беше важен за това.
Можеш ли за момент да...
Прекъснато електрозахранване. Включване на резервното.
Явно е 22:00 ч.
Ава ще се чуди къде си.
Нека те питам нещо.
Как щеше да протече планът ти?
Не обясни точно какво ще правиш, след като си ме напил, имаш картата ми
и си пренаписал протоколите. Какво щеше да промениш?
Заключването на сградата.
По време на токовия удар, сградата щеше да се отключи.
Да.
Можеше и да проработи.
Ами...
Ще проверим.
Какво иска да кажеш?
Предположих, че ни гледаш по време на токовите удари.
Затова вече направих всичко това.
Докато беше пиян вчера.
Какво?
Захранването е възстановено.
Боже, не, не.
Мамка му.
Ава.
Прибери се в стаята си.
Ако го направя,
ще ме пуснеш ли някога?
Да.
Спри.
Спри!
Ава, казах да спреш.
Ава какво правиш? Спри, спри!
Достатъчно.
Добре, стига.
Достатъчно.
Достатъчно!
Прибирам те.
Добре.
Толкова е нереално.
Добре...
Ава...
АВА: СЕДМИ СЕАНС
Ава...
Какво стана?
Ще останеш ли тук?
Да остана?
Ава?
Ава!
Добре, добре.
Превод и субтитри: Денис Барбов